Downloaded from YTS.MX
СПЕЦВИПУСК ФЕСТИВАЛЮ NETFLIX IS A JOKE
Official YIFY movies site: YTS.MX
«БРОДВЕЙ»
ФЕСТИВАЛЬ NETFLIX IS A JOKE ПРЕДСТАВЛЯЄ
Привітайте ведучих Ladies Night Live,
моїх любих подруг, Джейн Фонду й Лілі Томлін.
Дякуємо.
-Дякуємо. -Дякуємо.
-Дуже дякуємо. -Дякуємо.
-Дякуємо вам усім! -Дякуємо.
Вітаємо.
-Вітаємо. -Нічого собі.
Привіт усім.
Лілі, нас ніби голос Бога представив.
Так і може бути.
Останнім часом у мене відчуття, що Бог робить, що хоче.
Знаєш, цей початок із Доллі…
Усі ці люди. Це так сюрреалістично.
Сюрреалізм — це нова реальність. Так?
Ми дуже раді бути сьогодні тут,
у чудовому й історичному Hollywood Palladium.
Овва!
Так.
Зважаючи на чудових жінок тут,
гадаю, краще сказати
«їїсторичному».
І якщо вам це було цікаво, то це не церемонія нагородження.
Так. Жінки, які сьогодні тут, уже отримали більше нагород,
ніж алгоритми Netflix.
Сьогодні велика частина даних пов’язана із жінками.
Може, треба вигадати новий термін: «дівчачі алгоритми».
Боже, ну й воук.
Хай там як, ми не маємо видавати нагороди, бо всі й так переможниці.
Так? Ми тут, щоб прославляти жінок-комедіанток.
Усі ми члени покоління «дівчачих алгоритмів».
А ще ми тут святкуємо…
вихід сьомого сезону «Ґрейс і Френкі». Я ледь не…
Боже мій.
Я ледь не забула.
Ось і твоя короткочасна пам'ять.
І провали в ній.
У нас такі чудові фанати.
І ми зібрали їхні питання на сьогоднішнє шоу.
-І… -Ми виділимо на них час.
Відповімо на питання.
Ви готові?
«Які жінки найбільше на вас вплинули?»
На мене?
Ґрета Тунберг.
-Кетрін Гепберн. Звісно ж, Доллі. -Звісно.
Ріба, Ненсі Пелосі, Джейн Гудолл.
Елізабет Воррен, Александрія Окасіо-Кортес.
Крістіан Аманпур.
Кажуть, я на неї схожа за зовнішністю.
Мелісса Маккарті.
Круто.
-Ми назвали Доллі? -Так.
Ванда Сайкс.
І хоробрі жінки України!
І до речі, усі ми маємо стати схожими на жінок України
й битися проти того, що з'явиться, самі знаєте звідки.
Ти про Верховний суд?
Я про Верховний суд.
-Не суп. -Суд.
Верховний суд.
Я не хочу про це говорити.
-Мені зле. Давай далі. -Наступне питання.
«Лілі, ви сказали, що ваша партнерка Джейн Вагнер — це Джейн номер один,
а Джейн Фонда — Джейн номер два.
Чи є Джейн номер три й чотири?»
Краще, щоб не було!
Повірте, двох більш ніж достатньо.
Погляньмо.
«Ваше найгірше прослуховування?»
Хіба ми не маємо нас прославляти?
Я зрозумію, якщо ти не скажеш.
Гаразд. Мене не взяли ведучою
на шоу Is It Cake?
І так, я не хочу про це.
Добре. Останнє питання.
«Чи ви ведете щоденник подяки, і, якщо так,
то за що ви вдячні?»
Джейн, я вдячна за тебе.
А я вдячна за тебе, Лілі.
Дякую.
І ми також вдячні, що маємо такий неймовірний склад
комедіанток на цей вечір.
Ми будемо з вами цілий вечір.
-Тож починаймо. -Авжеж.
Наша перша гостя — акторка, комедіантка й сенсація соцмереж.
Мені вона сподобалася, відколи я почула про її перший тур.
Він звався «Прощальний тур».
-Зустрічайте. -Гезер Макмен.
Повний сюрреалізм.
Підтримайте Джейн і Лілі.
Ми не гідні цього. Дякую, що дали виступити.
Коли я росла в Атланті, штат Джорджія,
то й подумати не могла, що буду тут у блейзері з вами, злі ви стерви.
Люблю вас. Дякую, що запросили.
Боже, як круто.
Як ви?
Так.
Буду чесною з вами.
Це смілива заява, але жінки набагато краще
за чоловіків справляються з панікою.
Так? Пані, ви згодні?
Уперше я це помітила під час пандемії. Не знаю, де були ви, коли дізналися,
але я була в своїй квартирці в Нью-Йорку, і мій чоловік справді важко це сприйняв.
Він уперше пережив панічну атаку, і, буду чесною,
нічого смішнішого я ще не бачила.
Він під два метри зростом, італійський житель Нью-Йорка,
і от він сидить на дивані з IKEA, у кофті університету Пенсильванії,
тисне фрикадельки, качається туди й назад і каже:
«Це погано, люба! Це дуже погано».
А я йому: «Любий, подивися на мене. Поглянь. Зберися, добре?
Ми маємо бути командою, ми закриті, але готові, уперед!»
А він такий: «Люба, я не можу.
Я не можу. Найбільше за все я боюся…
Найбільше за все я боюся вмерти!»
Та ти що, Джеффе?
Авжеж ти найбільше за все боїшся вмерти!
Гадаю, усі найбільше за все цього бояться!
Взагалі-то, я боюся, що в мене заберуть карту Nordstrom,
та це вирішить Бог.
Той суп томатний суп із базиліком — супер!
Хоча скажу, що яким би іноді малим тюхтієм не був мій чоловік,
він був моїм чемпіоном.
У нас є певні проблеми з фертильністю.
Минулого року мені було дійсно зле. Ми не могли завести дитину.
Та він сказав: «Заведемо собаку.
Не можемо завести дитину, буде собака».
Є тут власниці собак?
О так. Які божевільні, як круто.
Знайте, я ходила в притулок.
Є тут такі, хто брав із притулку? Так.
Ви змогли взяти з притулку?
От молодці.
Я намагалася.
Бог бачить, я намагалася.
У семи притулках
«перевіряли мою біографію».
Мені відмовили. Мій чоловік лютував.
Казав: «Знаєш, до біса це.
Поглянь на мене. Уперед, Гезер.
Це все маячня. Ми заслужили на собаку.
Послухай мене.
Піди в банк і візьми шість тисяч готівкою.
Ми купимо породистого пса!»
Знаєте, що ми зробили? Був пік пандемії, ми сіли в машину
й поїхали до кордону Джорджії й Теннессі.
Я заїхала на зачинену стоянку ресторану.
Так і можна дізнатися, що світ котиться в прірву.
Я буквально увірвалася туди.
Я відкрила люк,
передала через нього шість тисяч доларів розплідниці.
Вона передала мені мого Рігатоні Канолі Гандольфіні Деніелса.
Через довбаний люк!
Це було як у мультфільмі «Король Лев».
Я обожнюю свою собаку, це моя дитина.
Не знаю, чи ви чули,
що нещодавно жінку вигнали з літака, бо вона годувала груддю свого кота.
Чули про це?
Знаєте, я її розумію.
Я так здуріла, що витратила такі гроші на породистого пса.
У мене найбожевільніша собака, яку можна уявити.
Він французький бульдог, а в них купа проблем.
Коли він какає, у нього випирають очі.
Він тоді стає косооким і напруженим.
І він не гавкає.
Він лиш кричить, як птеродактиль.
Він просто…
Так.
Коли я з ним гуляю, до мене підходять люди
й такі: «Боже, Рігатоні! Який милий. Можна погладити?»
А я їм: «Ні, пробачте.
Краще відійдіть, я ще його дресирую. Він із притулку, тож…»
Дякую! Для вас виступала Гезер Макмен!
Наша наступна гостя — чудова комедіантка.
Ми дуже раді, що вона тут.
Вона неймовірна акторка жанру стендап, подкастерка
й ведуча шоу The Circle на Netflix.
Мішель Б'юто.
Як справи?
Ну ж бо, Джейн! Ну ж бо, Лілі!
Дуже дякую, що дозволили виступити.
Моє майбутнє Різдво в блейзері, я вас обожнюю.
Побачимося на Кванзі.
Боже, що я тут роблю? Мене не перевіряли на наркотики.
Якщо чесно, мені дуже приємно.
Востаннє, коли я виступала на Netflix, Трамп був президентом!
Здуріти!
Це було давно.
Востаннє, коли я виступала на Netflix,
ми з Адель мали однакову вагу.
Вона молодець.
Не знаю, чи ви пам'ятаєте, але на початку карантину
нам сказали, що ми сидітимемо два тижні вдома.
Пам'ятаєте? І я така: «Два тижні?»
Що я два тижні робитиму?
Це ж так довго!
Я робила те саме, що й інші.
Я така: «Спробуйте мій банановий хліб. Він такий вологий».
Та ну вас.
Я лиш і викладала в «Інстаграм»: «Час карантину!»
А через три місяці я перетворилася на казна-що!
Я зайшла в «Інстаграм», щоб подивитися, на кого я схожа.
Я виклала наступний допис:
«Привіт, народе…
як ви?
Не відповідайте. Це складне питання.
Можете назвати улюблену цитату для скрутних часів?»
Що?
Улюблену цитату?
Якщо дівчина каже назвати улюблену цитату,
перевірте, як у неї справи. Їй зле!
Мені зле!
Я була ніби в Догоридригом, як у «Дивних дивах».
З моїми друзями було щось не так.
Друзі з волоссям стали лисими,
лисі друзі відпустили волосся… Божевілля!
Коли я побачила перукарку…
По-перше, темношкірі перукарки мають бути «необхідними працівниками».
Коли я нарешті побачила її через півтора року,
я зраділа більше, ніж коли побачила маму. Я така…
Як син у кінці «Барви пурпурової», я така: «Мамо.
Мамо…»
Дехто з вас має подивитися цей фільм.
Серйозно?
У нас перезавантаження!
Жодних відмов!
А тоді ми дізналися, як можемо заразитися,
тобто через усі отвори в обличчі.
Я не вчена, але подумала: «Усі отвори?»
Я така: «Мені кінець. У мене таке велике обличчя».
Воно дуже виразне.
І постійно носячи цю маску, ти пізнаєш себе в інтимному сенсі.
Ви пам'ятаєте,
коли вперше відригнули в масці?
Я така: «Хто це?
Та це ж я!»
Я ніби чвакнула вагіною, але обличчям.
Я була в шоці!
Я мала подзвонити чоловіку й вибачитися
за те, що 11 років чвакала йому в обличчя!
Я думала, що це весело!
Я навіть дала їй ім'я. Карибська Чвакалка.
І навіть пісня є.
Карибська Чвакалка
Я їла лиш рис і боби
Я ж чиясь мама.
Дякую.
Здуріти, ми мали носити маски, щоб врятувати життя.
Ми мали це робити.
І коли помирали люди,
я злилася, якщо бачила чийсь ніс.
І це завжди був ніс старого чоловіка.
Вони… Я вас бачу. Вам плювати.
Білл, Боб, Джеймс, хай як вас звати,
я бачила… Я була така зла… Я кричала: «Заберіть свого носа!»
Пам'ятаєте, як кілька років тому чоловіки показували член на роботі?
І ми такі: «Ніхто не хоче бачити твій член!»
Цього разу я казала: «Ніхто не хоче бачити твій ніс!»
Через них я стала Карен!
Я ябедничала на Whole Foods.
Я така: «Його ніс назовні!
Він біля кур-гриль! Так не можна!
Тепер він біля бичачого хвоста. Якого біса?
Так не можна!»
І під час карантину ти дізнаєшся, хто твої друзі насправді.
Хай це друзі чи сім'я,
я не знала, що навколо мене стільки антивакцинаторів.
Це божевілля.
Багато хто з друзів питав мене:
«Мішель, нащо тобі вакцина?»
І я така: «Щоб не вмерти».
Що за питання?
Усе настільки просто.
І друзі кажуть: «Ти довіряєш уряду? Гадаєш, тебе не хочуть отруїти?»
Я така: «Крихітко, твій фастфуд — це отрута».
І ті подруги, які в коледжі були шльондрами…
хочуть мене переконати не вакцинуватися.
Я кажу їм: «Ти ковтала й гірші речі.
Ясно?»
Бувайте, народе!
У нас є хвилинка.
Поговоримо чи відповімо на питання глядачів?
-Боже, давай питання. -Добре.
«Який ваш улюблений сир?»
Я всі сири люблю.
Чеддер!
Усі вони діти Божі.
Я любила твердий сир,
але тепер я задовольняюся напівтвердим сиром.
Є ще питання.
Ви знімалися в «З дев'ятої до п'ятої», але в які години ви самі працюєте?
Боже. У всі.
Через десять днів після «Ґрейс і Френкі»
ми знялися у фільмі,
а тоді через кілька місяців у ще одному.
І в другому фільмі були Том Бреді й Роб Гронковскі.
Я не думаю…
Я не думаю, що ці глядачі люблять футбол.
І наш графік вибив футболістів із колії.
Так, їм би навчитися крутитися.
Наша наступна комедіантка знає, як крутитися.
Так, знає. Вона перша латиноамериканка, яка сама спродюсувала, написала й знялася
в своїй прайм-тайм комедії.
Підтримайте Крістелу Алонзо!
Так!
Дякую!
Як ваші справи?
Ще раз по-справжньому! Як ваші справи?
Джейн, Лілі, дозвольте сказати.
Я американка мексиканського походження в першому поколінні.
Моя мама не говорила англійською,
і ми дивилися «З дев'ятої до п'ятої»,
або як вона казала: «Nueve a Cinco»…
Ми часто дивилися цей фільм і обожнювали його,
бо було приємно бачити фільм,
у якому жінка була веселою й розумною.
Тож дуже вам дякую. Це багато що значить,
я цього не очікувала, дякую.
Це дійсно…
Я рада, що вийшла в люди.
Минулі кілька років були жахливими.
Було дивно побачити, якими люди є насправді.
Я ось не розумію негарних людей, які не носять маски.
Це що таке?
Я б зрозуміла, якби вони були красивими.
От якби Бред Пітт сказав: «До біса маски!»
Я б така: «Так, до біса їх.
І футболки теж!»
Але ці всі люди проти масок, а я думаю: «Та тобі три маски потрібно.
Я знаю, ти не віриш у науку,
але ж ти віриш у дзеркала?»
Я дещо зрозуміла за останні кілька років.
Мало хто з вас переживав тяжкі часи.
Ви не знаєте, як виживати.
Як я це зрозуміла? У продуктовому магазині.
Через їжу, яку ми купуємо, коли маємо дуріти
й учитися жити далі.
У моєму дитинстві були продуктові талони. Це означає, що в тебе щомісяця пандемія.
Я мексиканка. Я була народжена для цього.
Щодня ми їли рис і бобові. І все.
Нам сказали, що ми маємо сидіти вдома, і я така: «Добре. Рис і бобові».
Я не хочу хвалитися. У мене є гроші. Я куплю буханку хліба.
Так, прокляття.
У мене є гроші на арахісове масло. Так.
Не хочу хвалитися.
Кранч? Саме так.
Я не могла зразу піти в магазин, тож я дуже переживала.
Не хочу хвалитися,
але я живу поруч із Беверлі Гіллз.
Якщо відкрити вікно в моїй спальні, то десь там можна побачити Беверлі Гіллз.
Мій магазин знаходиться в Беверлі Гіллз. Я не могла піти одразу,
тож я переживала, що мого добра там не буде.
Тож того дня, коли я пішла, я просто дуріла, я побігла
одразу до рису й бобів, і, знаєте, що?
Усе це було на місці.
Взагалі-то, рису й бобів було так багато, ніби люди приносили своє в магазин.
Я пішла по хліб. Увесь на місці. Арахісове масло. На місці.
Я почала думати: «Що купляють багаті білі?»
Тож я почала дивитися.
По-перше, газована вода. Немає.
По-друге, сир.
І не якийсь дешевий, а козячий сир!
Розібрали весь сир, який смердів ногами.
По-третє, вино. Навіщо?
До сиру, який щойно був куплений!
Потім я пішла до подруги
й сказала їй: «Хіба це не кошмар?»
А вона мені: «Ага.
Чому ти купила лише гарнір?»
Ніхто ще не називав мою їжу «гарніром».
Я така: «Що?» А вона:
«Чому ти купила гарнір і не купила закуски?»
Я їй кажу: «У бідних людей, гарнір — це закуска!»
Вона така: «Фу!»
Тоді я подивилася на її полиці, побачила газовану воду, сир, вино…
І я така: «Боже, та вона одна з них!»
Та хочу сказати, що багаті білі люди можуть стати в нагоді.
Слухайте,
я люблю білих, ви чудові люди.
Знаєте, чому? Ви розумієтеся на спорядженні.
У будь-якому виді спорту воно має бути.
Ви завантажили Fitbit, щоб знати, скільки ви пройшли кроків.
Я питаю друзів: «Нащо вам Fitbit?» А вони: «А скільки кроків я маю пройти?
Як мені знати, що досить?»
Коли ти втомився.
Мене це влаштовує.
Не хочу хвалитися, але я люблю походи.
І я не беру в похід спорядження.
Я люблю походи, але не беру спорядження, бо похід — це піша прогулянка.
«Дивіться, я зараз у поході».
Розумієте? Жодного спорядження — це для мене.
Кілька тижнів тому я була в Денвері, у національному парку Рокі-Маунтін.
Вирішила піти в похід.
Стежка була болотом.
Пласким.
І я йшла собі.
А тоді побачила пару з палицями.
Але там не було нахилу. Дорога була пласкою.
Я така: «А тут треба тримати рівновагу?
Серйозно?»
Вони ніби каталися на лижах по камінню.
І я така: «Це ж смішно».
Я йшла далі. Почав падати сніг.
Сніжило дуже сильно.
Тож дорога вкрилася снігом. Зрештою, я загубилася.
Снігу було по пояс. Я застрягла.
Я подумала: «Чорт.
Я помру в сніговому конусі.
Як мені звідси вибратися?» І знаєте, що?
З'явилися білі…
зі своїм спорядженням.
У них були не тільки палиці,
у них були тенісні ракетки на ногах,
щоб вони могли йти по снігу.
І вони такі: «Ми тобі допоможемо!»
Вони витягли мене зі снігу,
переживали, подивилися на мене й спитали: «Ти загубила спорядження?»
А я така: «Ні, я його не беру!»
Колись я зустрічалася з фанатом виживання.
Якщо ви не знали, то це коли в тебе є гроші,
але ти вдаєш, що їх немає.
Він розказав мені про походи й табори. Брав мене на стежки.
Він казав: «Знаєш, якщо пройти стежку без спорядження,
то матимеш круті враження».
І я почала думати.
Я не помічала цього «якщо пройти стежку».
Я сказала цій парі, що мене вчили ходити без спорядження тощо.
І вони мені кажуть:
«Ого, а ви досі разом?»
А я їм: «Ні, він дурень. Я з ним порвала. Він не знає, що говорить».
А вони такі: «І ти досі слідуєш його порадам?»
Я й кажу їм: «Чорт. Слушно».
І я почала думати, що не знаю, що з ним сталося.
Я почала шукати в «Гугл».
Я дійшла до кінця стежки, повернулася в машину й пошукала.
Знаєте, що?
Він загинув.
Загинув під час походу.
Він поїхав у Таїланд, пішов там у похід і більше про нього не чули.
Мораль наступна: «Мені потрібне спорядження».
Дякую, друзі. Мене звати Крістела Алонзо.
Овва! Крістела Алонзо!
У нас є ще кілька чудових комедіанток.
Та спочатку я спитаю Джейн, чи вона…
Вибачте, ми запізнилися!
Нічого собі!
Що сталося?
Овва!
Які чудові глядачі!
Вони нас обожнюють, Джейн.
Вони дуже раді нас бачити.
Джейн, ми вибачаємося за запізнення.
Дивно, але наших імен не було в списку.
Не знаю, як це сталося.
Не знаю, чи ви вписали наші шлюбні прізвища…
Вас хтось узяв заміж?
Упевнена, це якась плутанина, мамо. Нічого страшного.
Не називай мене так!
Джейн, ти обіцяла, що після «Ґрейс і Френкі»
вони нас не чіпатимуть.
Вони такі веселі!
Ми не жартували!
Авжеж.
Як скажете.
Ми з Бруклін знаємо, як вам було важко
закінчувати роботу в «Ґрейс і Френкі» й прощатися зі своїми дівчатками.
-Мені не було важко. -Це найпростіша річ у світі.
Ми хотіли вас здивувати й нагадати, що нам завжди можна подзвонити.
Бруклін, вони знають,
тому й завжди діляться своїм розташуванням.
Мені треба дізнатися, як прибрати їх із мого телефону.
Це десь у налаштуваннях?
-Ні, просто викинь телефон. -Так. Хороша ідея.
Ми вас так любимо,
що хочемо підняти келихи на вашу честь.
Так. Ого, погляньте.
Глядачі.
Бруклін. Мамо.
Глядачі теж мають маргарити.
Як чудово.
-Мама. -Інша мама.
Ви неймовірні жінки.
Ми захоплюємося вами як акторками, як активістками, і як людьми.
Мами,
ми були неймовірно раді
провести з вами вісім років на майданчику «Ґрейс і Френкі».
Вип'ємо за сім сезонів «Ґрейс і Френкі»!
І ось…
Не пийте. Не пийте.
…за дві легенди, Лілі Томлін та Джейн Фонда.
За наших мам!
Боже мій!
-Я ж казала… -Яка міцна.
Я ж казала не пити.
Міцніша за охоронця на вході.
Боже мій.
Гаразд, мами.
Станьмо разом.
Упевнена, люди в перших рядах хочуть сфотографувати чудову четвірку.
Нізащо!
Ні, до біса, я не…
Час представити наступну комедіантку.
У неї стільки концертів, що не порахуєш.
Зустрічайте Елайзу Шлесінґер!
Дякую.
Приємно бути в приміщенні.
Так?
Хіба ми забули останні роки,
коли ми весь час мали проводити на вулиці, як тварини в амбарі?
Приємно бути в приміщенні й дихати одне на одного.
Півтора роки тому
нам сказали їсти на вулиці.
Це божевілля, що знадобилася пандемія,
щоб у Лос-Анджелесі було більше закладів із терасами.
Так?
І це було так антиутопічно,
але каліфорнійці такі…
ми такі сильні…
і ми сидимо й такі: «Нам байдуже! Ми звикнемо їсти на вулиці!»
Ми переконали себе, що це весело.
«Ми їмо на вулиці! Як у Парижі!
Як елегантно!
Як витончено!»
Ти їси за цементною поліцейською барикадою.
Чи на велодоріжці.
Твій офіціант у спецспорядженні.
О, так, на тобі маска, а цицьки голі,
бо ти за свободу.
Офіціант одягнутий як зварювальник,
заробляє три долари на годину, не має страховки,
ризикує життям, щоб ви з'їли халапеньйо. Так!
Про це ніхто не думав, так?
Бо ми на вулиці, їмо тост із авокадо й зайняті тим, що скасовуємо одне одного.
Це національна розвага.
Скасування одне одного через воук.
Ми надто за воук?
Усі білі оглядаються: «Усе добре?»
Я бачу ваші голови. «Усе гаразд? Хай там що. Мені страшно».
Так?
Чесно кажучи, ми в цьому плані змагалися останні кілька років.
Ми намагалися обігнати одне одного.
Як біла, ліберальна жінка, я цього боюся найбільше.
Звісно, я ліберальна. Я в усьому шкіряному. І я стендаперка.
Авжеж голосувала за Байдена, не мала вибору.
Це мій найбільший страх. Аплодуйте. Це ж комедійне шоу.
Я відчуваю, як дупи білих такі: «Господи!
Благаю!»
Як біла, ліберальна жінка, я найбільше боюся,
що інша біла, ліберальна жінка буде більше за воук, ніж я.
Ми всі цього боїмося. Ми говорили про це на зустрічах.
Я найбільше боюся, що стоятиму й говоритиму з темношкірими друзями…
Вибачте, з темношкірим другом. І…
І інша біла, ліберальна жінка підійде до мене.
Така сама жінка, з таким самим обличчям,
з таким самим науковим ступенем із вишуканого мистецтва.
Її зватимуть Рейчел чи Обрі.
Вона підійде й почне питати мене про громадянські права щось,
що я маю знати.
І мені доведеться викручуватися,
я скажу: «Так, я не знаю, хто такий Та-Негасі Коутс,
та я бачила "Іуда і чорний месія"».
А вона така: «Я теж. Я ходила на прем'єру».
А я їй: «Брешеш, стерво, прем'єри не було!
Фільм випустили в інтернеті». А тоді я її хоронитиму
й тиснутиму ще сильніше:
«Знаєш, гнітять не лише афроамериканців,
ще латиноамериканців, не чикано, бо це не іспаномовні, які не Latinx,
і так кажуть лише білі.
Я більше за воук! Найвоканута!»
Таке підтвердження потрібне в 2023 році.
Білі люди вам не скажуть, але вони хочуть, щоб темношкірий підійшов до них… повільно…
і просто сказав: «Ти в нормі». Це все, що потрібно!
Усе, що нам потрібно.
І це має бути темношкіра людина. Вибачте. Краще чим чорніша. Знаю.
Не можна так казати, бо скасують. Це має бути темношкіра людина.
Нехай філіппіно-голландці й не підходять.
Потрібна темношкіра.
До мене має підійти 200-річна темношкіра жінка, яка купу всього пережила.
І така: «Вибачте, ви за воук?»
На протилежному кінці спектру воук
знаходиться наступна частина, яка зветься «На захист Карен».
Не охай. Я тебе не боюся.
Кілька місяців тому я пішла підстригтися.
І як і всі нормальні люди, я виклала фото, щоб незнайомці оцінили мій вибір.
Перше, що я помітила, це те,
що жінки писали: «Молодець, сестро.
Круто виглядає. Так зухвало».
І я така: «Я ж не зухвала.
Чому жінки так кажуть?» Я почала розбиратися.
Довге волосся вважають сексуальним.
Чоловіки люблять довге волосся. Це знак фертильності, це чуттєво.
Коротке волосся означає, що ти лізеш у патріархат.
Ось, що воно означає.
Тож я скажу, що моя зачіска не має відношення до фемінізму.
Я підстриглася, бо моє довге волосся стає неохайним, і тоді я як Том Петті.
Але були ще й коментарі від хлопців. Вони такі: «Хороша зачіска, але обережно.
Не треба надто коротко.
Не будь Карен».
І я така: «Ясно, то це зачіска робить тебе расистом. Добре».
І я почала про це думати:
«Гаразд. Що таке Карен?»
Що це таке? Кричіть.
Вони кличуть менеджера.
-Що? -Вони кличуть менеджера.
Вони кличуть менеджера. Добре.
-Хто вони? -Карен.
Як вони виглядають?
Типу ділова жінка…
Чому біла людина боїться сказати?
«Типу ділова жінка…»
Вони білі. Ясно.
Традиційно, це біла жінка, так?
Це опис підмножини жінки, так?
Історично, Карен — це расистка, агресивна жінка,
і, що найобразливіше, вона висвітлює більші пасма волосся.
Отже.
Але термін «Карен» якийсь усюдисущий.
Ми стали називати так будь-яку жінку, яка трохи сильно кричить.
До речі, якщо ви Карен,
якщо ви та жінка, яка, скажімо,
лізе до менеджера денної зміни у «Вендіс»
через те, що вам не налили до краю,
то йдіть до біса. Але…
Я помітила, що цей термін такий поширений, що ми всіх так називаємо.
Білі, ліберальні жінки почали називати так інших жінок.
Дівчата, коли ви називаєте іншу жінку Карен, то не розумієте,
що уживаєте заздалегідь відточене знаряддя патріархату,
проти якого ви так запекло боретеся в «Інстаграмі», за допомогою сумок
і наборів вин.
І ви вбиваєте іншу жінку. Крапка.
Відступ. Новий абзац. Я нещодавно народила.
І коли я стала мамою, я почала більше думати про дітей.
Дивно прозвучало.
Я вийшла з дитиною забрати пошту,
і там вулиці гралися діти.
Я не знаю, скільки їм було років.
Чотири чи десять. Не знаю.
Я збагнула, дорослих немає,
відповідно, дорослою була я, тож я лишилася прослідкувати за ними.
І повз мене дуже швидко проїхала машина,
і діти, які гралися біля свого дому, злякалися.
І в мене вирвалося: «Агов! Пригальмуй!»
Звісно, це був водій «Тойоти Терсел». Він крикнув:
«Клята Карен!»
І в той момент я зрозуміла, що ким би не була Карен,
вона перетворилася на щось інше.
І якщо Карен — це та, хто кричить, і тобі не комфортно,
то я буду Карен.
Ось що має запам'ятати довбане суспільство.
Коли ти видираєш життя з небуття, коли ти робиш кар'єру в шоу-бізнесі,
і тобі непросто, і тяжко зароблені гроші ти хочеш зробити платіжним засобом
на точці продажу, і мені дають не те, що ми обговорювали
під час покупки, і я хочу повернення коштів,
або хочу побачити когось, хто все владнає.
Ви, в біса, маєте рацію. Я хочу поговорити з менеджером.
Так.
І це класна зачіска!
Гарного вам вечора! Дуже дякую!
Для вас виступала Елайза Шлесінґер. Хіба це не круто?
Я рада представити наступну комедіантку.
Вона досягла шаленого успіху в They Ready від Тіффані Геддіш.
Привітайте Трейсі Ешлі.
Дякую!
Джейн і Лілі, дякую, що дали виступити. Обожнюю вас. Поаплодуйте їм ще раз.
Обожнюю тебе, Джейн.
Увечері я проведу час із Джейн, ви маєте це знати.
Я страшенно хотіла вийти з дому й виступити.
Усі ці два роки я лиш сиділа на дупі, постійно дивилася телевізор і їла.
Я читала в інтернеті, що якась жінка набрала 30 кілограмів
за останні два роки, працюючи з дому.
І тепер її роботодавець хоче, щоб вона сама показалася.
Вона сказала, що боїться йти на роботу, бо тепер може більше чого показати.
Я її розумію.
Її діставало, коли хтось їй казав:
«Ти змінилася». А вона: «Геть звідси!
Я підстриглася».
Я хочу схуднути до цього літа, щоб залізти в штани капрі.
Хтось хоче залізти в бікіні, а я — у капрі.
Хочу прогулятися.
Саме це й роблять худі дівчата в капрі.
Ви бачили, як вони прогулюються, бо тоді вони їдять.
Вони їдять повітря. Вони такі…
«Боже, я так наїлася.
Забагато кисню!»
Коли ви більших розмірів, ви не прогулюєтеся.
Ви кажете: «Зустрінемося там.
Займи мені місце».
І в мене худі ноги, я можу робити ось так,
але не можу піднятися.
Бо в мене ось тут жир.
Він занижує центр тяжіння, я не можу…
Я так багато дивилася телевізор.
Це божевілля, там стільки всього можна дивитися.
Я дивилася те, що бачила купу разів.
Я дивилася кримінальний серіал I Survived.
Божевільний серіал.
Він про людей, які розказують історії як вони пережили жахливі напади,
які вони не мали пережити.
І вони це розповідають. Була жінка, яку купу разів пиряли ножем.
Її поклали в бочку.
І бочку закрили й скинули з пагорба.
Вона покотилася в замет. Надворі був мороз.
Вона пробула там три дні й вижила!
Я не хочу потрапити в той серіал.
Я не хочу туди, бо якийсь незграбний убивця
вколе мене 17 разів і не зачепить жоден життєво важливий орган.
І я йому така: «Віддай мені ніж!
Ти не знаєш, як убивати».
Я не хочу в той серіал, бо хтось буде годинами мене душити,
але не зможе, бо в нього малі й липкі руки.
От я в серіалі: «Він п'ять годин мене душив.
Але в нього руки як дитяча присипка.
Я вислизала.
Я навіть сама його душила.
Я вижила».
Кінець жарту я писала під кайфом.
Так.
Я живу в Індіані, тож коли буваю в Каліфорнії,
то можу купити травку,
і це завжди нагадує мені часи, коли я вперше її спробувала.
У молодості я не курила.
Я хотіла стати відповідальною й дорослою.
Я пішла на вечірку з коміками.
І я не п'ю алкоголь, бо в мене розвинулася на нього алергія.
Тож я там пила «Спрайт» чи щось таке, не знаю.
І хлопець питає: «Ти не п'єш?» Я кажу: «Ні».
А він: «Хочеш кинути пити?»
Я кажу: «Ні, коли я п'ю, у мене болить живіт».
А він: «Трейсі, у нас теж животи болять.
Але нам плювати, ми п'ємо».
Я кажу, що не можу, і ми почали курити траву.
До того я не курила. Вони думали, це весело.
Тож я чекала на перший досвід.
Я зробила першу затяжку
й чекала на щось дивовижне.
І нічого не сталося. Я кажу: «Як нудно».
А вони такі: «Спокійно. Це перший раз».
За мною ніхто не слідкував, а я курила вперше.
Я ще раз затягнулася, а тоді ще раз, а тоді ще раз, тоді ще раз,
а тоді ще раз.
Раптом я плюхнулася на диван і кажу: «Агов, ця марихуана не працює.
Я ж комедіантка на постійній основі, маю справи.
Може, тому вона не працює.
У мене немає медстраховки.
У мене була денна робота й страховка,
я ходила до лікаря й робила доплату.
Іноді п'ять доларів, а могло бути 20,
залежно від лікаря.
Я ходила до стоматолога, і там не було доплати,
бо в нього були інші умови.
Знаєте, у Канаді безкоштовна страховка
Мій мозок каже мені: "Замовкни!", але я не можу».
Дуже вам дякую! Це була Трейсі Ешлі.
Більше аплодисментів для Трейсі Ешлі!
Ого.
І ще одне питання від глядачів.
-Джейн Фонда. -Що?
«Джейн, як називається ваша програма тренувань?»
-Та ти жартуєш. -Привіт.
Вона називається «Програма тренувань Джейн Фонди».
Будь чемною, добре?
Було продано всього 22 випуски й 17 мільйонів копій…
Наша наступна гостя — чудова комедіантка, акторка й сценаристка.
Покажися!
Бурні овації для Анджели Джонсон Реєс!
Джейн і Лілі, дуже дякую, що навчили дівчат на кшталт мене бути смішними.
Дякую!
Так!
Як круто!
Я виступаю перед своїми дівчатами.
Я почала займатися стендапом у 24 роки… тепер мені 40!
Дякую, що поаплодували за це.
Я входжу в наступну фазу свого життя, і, якщо чесно,
мені це важко дається.
Я думала, що мені буде байдуже на свій вік
і я просто його прийму.
Типу: «Це я! Так!».
Виявилося, що ти так думаєш, коли тобі 20.
А коли тобі 40, ти така: «О ні, що сталося?
Ой, яка велика повіка».
Старіти — страшно.
Жінкам страшно старіти, але сиве волосся в чоловіка — це сексуально.
Оце круто.
А коли в жінки сиве волосся, то це: «Ой,
як же так?»
Я маю змінити щось у житті.
Я не можу скуповуватися в тих самих магазинах.
Наприклад, у Forever 21. Тобто, «Завжди 21». Це ж неправда.
Виявилося, що це брехня.
Я не можу стояти в черзі за 21-річною й купляти ту саму сукню, що й вона.
Вона проживає найкращий період життя, а я хочу не забути про вітаміни.
Нам сподобалася одна сукня, але з різних причин.
Вона така: «О, тут є кишені для паспорту».
А я: «О, тут є кишені для пігулок».
Так.
Я наближаюся до того віку,
коли починаю купувати одяг там само, де й продукти.
Кажу вам.
Побачимося в Costco.
Так.
Я купуватиму джинси Kirkland…
шкарпетки Kirkland…
гель для душу Kirkland…
Kirkland — супер.
Це мій новий вівторок.
Для початку куплю хот-дог і газовану воду за долар п'ятдесят!
Кажу вам.
Я покажу свою карту VIP і завалюся всередину.
Спочатку я обійду й усе скуштую.
Тоді зав'яжу волосся й обійду з іншого боку.
Другий раунд!
Будьте обережні, якщо йдете куштувати вдруге.
Працівниць це обурює.
Вони поводяться своєрідно.
Вони ніби цілий день пекли з нуля.
Типу: «Серйозно, Бет?
Просто дайте мені ще крильце. Нащо це робити?»
Просити скуштувати — це вже соромно.
Ти маєш вдавати, що не чув про цю фірму.
«Ви назвали це крильцем?
Його треба вмочувати?
Я скуштую».
Старіти — важко.
Щоб бути крутою, треба знати багато акронімів.
Мені нещодавно написали: «НДНЧ».
І я така: «Що це означає?» А вона: «Надто довго, не читала».
І я така: «Надто коротко, не зрозуміла».
Я знаю лиш BRB і LOL.
І я зрозуміла, що надто часто пишу «LOL».
Ця фраза стала проявом ввічливості.
Ви просто так це говорите. Як і інші прояви ввічливості.
Якщо хтось чхає, що ви робите?
Відходите на два метри, а потім що кажете?
«Будь здоровий».
Ви дійсно переживаєте за чиєсь здоров'я?
Авжеж ні!
Ви просто так це кажете.
Якщо вам пишуть і хочуть бути веселим, що ви пишете?
«LOL».
Ви дійсно голосно смієтеся?
Ні.
У цьому випадку «LOL» означає: «Я отримала твоє повідомлення».
Якщо я відповіла «LOL»,
то я максимум випустила з носа повітря.
Якщо я відповіла «LOL», то ось так я читала повідомлення.
Типу це було смішно,
але я не знаю як написати…
Але якщо я відповіла «хахаха», то це було смішно.
Якщо я відповіла «бугагага»,
то мені було так смішно, що я чимось плюнула.
А якщо я написала у відповідь купу рядків «хахаха»,
і тоді я пишу вже інші літери «клмнхахахаоп»,
то це означає, що я сказала щось смішне й пишаюся собою.
Я Анджела Джонсон Реєс, дякую, гарного вечора.
Наступна комедіантка — справжня сила.
Але перш ніж її покликати,
відповімо на питання, яке випалює мені кишеню.
«Кого частіше заарештовували, Джейн чи Лілі?»
-Мене. -П'ять чи шість разів.
Мені личить оранжевий. Що ще сказати?
Ми знаємо.
А тепер привітайте
неймовірну захисницю прав азійських американок
і квір-спільноти,
а також безстрашну першопрохідницю в світі стендапу,
Маргарет Чо!
Дякую.
Дякую, Джейн.
Дякую, Лілі.
Я вас обожнюю.
Дякую.
Не можу дочекатися нашого арешту
на протесті через справу «Ро проти Вейда».
Так!
Я рада, що ми тут зібралися разом. Це неймовірно.
Під час пандемії дещо виправилося.
Але знаєте, що не виправилося?
Насилля проти азійців.
Це мене дійсно лякає.
Я боюся, оскільки я азійка.
Я боюся, що мене підпалять.
Не підпалюйте мене! Я дуже легкозаймиста.
Я суха, у мене сухе волосся, суха шкіра,
суха кицька.
О! Якщо ви спите зі мною, то ви ніби робите тварину з кульки.
Я боюся за азійців.
Коли я виходжу з дому, то видно, що я азіатка.
Я вдягаю маску, але вона не покриває цю частину.
Ця частина просто кричить: «Уханьський ринок».
Вона вказує, що я ніндзя.
Ця частина їсть всі частини тіла тварин.
Тож я ношу козирок.
Щоб усі точно знали, що я клята азійка.
І мені страшно виходити.
Я витягаю телефон на випадок злочину на ґрунті ненависті.
Я маю зняти відео!
Без відео ви не зареєструєтеся на GoFundMe.
Це дійсно страшно.
Гадаю, ситуація погіршилася після стрільби в Атланті.
Минулого року в Атланті чоловік застрілив багатьох азіаток.
Він сказав, що це через те, що він сексуально залежний,
тож, гадаю, він хотів убити секс-працівниць.
Не вбивайте секс-працівників!
Вони важливі.
Вони нам потрібні.
Вони розумні.
Я мала б стягнути плату. Я…
У мене було багато сексу, за який я маю отримати відшкодування.
Ви мене розумієте!
Це не було зґвалтування,
але це й не кращий спосіб провести час.
Не те, щоб це було не по згоді, але це була поступка.
Я просто така: «Ну добре».
І даю найбільш непопулярну діру.
Якби мені давали долар за кожен раз, коли я йшла на поступку,
я була б дуже багатою. Я була б Ілоном Трахом.
Я купляла б «Твіттер» з космічного корабля
разом із Ґраймз і дитиною, названою на честь алгебраїчного рівняння.
Але я не думаю, що ці жінки були секс-працівницями.
Це тяжка, фізична праця.
Ви колись доводили хлопця після «Віагри» до еякуляції?
Гадаю, тут потрібне Управління з охорони праці.
Я так переживала за азійців, особливо літнього віку.
Моїм батькам 85 років.
Я хвилювалася за них, тож на початку пандемії попросила їх приїхати до мене.
Я думала, що це все триватиме два тижні.
Вони досі живуть у мене.
Я ніколи не заберу з носа запах мазі.
Моя мама дуже тривожна.
Вона дивиться телевізор і така: «О!
Я дивилася новини.
Ти знала, що ніхто не ходить у зоопарки?
Ніхто не ходить у зоопарки.
Жоден зоопарк не заробляє.
І тепер в усіх зоопарках,
усюди,
більшим тваринам згодовують менших.
Коли я це почула, то захотіла їсти.
Мій живіт заурчав, коли я це почула.
Я їм будь-що.
Ти так не кажи,
бо кажуть, що через те, що азійці їдять будь-що,
до нас прийшов коронавірус.
І це правда.
Але…
ми не знали!
Не можна звинувачувати азійців,
ми просто любимо багато що поїсти.
Ми не знали, що всі помруть через те, що ми щось з'їли.
Ми не знали!
Якби ми знали, то не робили б цього.
Ми просто хотіли перекусити…
Ми не знали. Не будьте расистами по відношенню до азійців
через коронавірус.
Тому що…
якщо ви будете расистами по відношенню до азійців
через коронавірус,
то ви ним заразитеся.
І тоді вас заберуть у лікарню,
і вашим доктором буде азієць».
Дуже вам дякую.
Джейн.
Що, Лілі?
Ти хочеш мене про щось спитати?
Чи хочу…
Так. Добре.
Твоя улюблена цитата?
«Не питай, що твоя країна може зробити для тебе…»
Ти не дала закінчити!
Яка твоя улюблена цитата з моїх реплік?
Мені сподобалася твоя фраза:
«Краще бути зацікавленим, ніж цікавим».
Я думаю, що ти дуже зацікавлена.
Дякую.
Подивися, фортепіано.
Це фортепіано!
Ласкаво просимо Еліота Глейзера з «Брод Сіті»
і зірку та авторку «Божевільної колишньої» Рейчел Блум.
Ого.
Отакої.
Це був чудовий вечір.
Яка чудова данина жінкам у комедії
і неймовірним Лілі Томлін і Джейн Фонді.
Так!
Як нам закінчити такий неймовірний вечір?
Музикальним номером, певна річ.
Саме так!
Хіба можна вшанувати краще, ніж піснею?
Нам було складно отримати права на публікацію
деяких пісень, які ми обрали. Це проста бюрократія.
Так, така ця сфера.
Але, гадаю, нам вдалося підготувати дещо особливе.
Бо, Лілі й Джейн, ви цього варті.
Як сказала колись велика Бетт Мідлер:
«У тебе мають бути друзі».
-Та ми не отримали права. -Так, ми не змогли.
Не грай цю пісню, Джероме. Ми не маємо прав.
Та це нас не зупинить, правда, Рейчел?
Не зупинить!
Ні, бо сьогодні ми дечого навчилися
від цих чудових жінок, а саме: «Хто керує світом?
Дівчата!»
Ні, не грай.
-Тут права ніяк не отримаєш. -Не треба. З людьми Бейонсе дуже складно.
Я не думаю, що можна казати «Бейонсе».
-Ти не можеш, але можу я. -Добре.
Справедливо.
І все ж, дружба — це назавжди,
і ніхто не доведе це так, як Джейн і Лілі.
Так. І зрештою,
ми точно знаємо одну річ.
Музика — це універсальна мова.
А ще ми точно знаємо, що на пісні суспільного надбання права не потрібні.
Так. Не потрібні.
Тож ця пісня для вас, Лілі і Джейн.
Хіба варто старих друзів забувати
І ніколи не згадати
Хіба варто старих друзів
Забувати
І старі свої деньки
О, Денні
Тебе кличуть горни
Від долини й до долини
І до схилу
І він веселий і п'яний І він веселий і п'яний
І він веселий і п'яний…
Боже, ми мали співати «вона».
Мало бути «Вона весела й п'яна». Пізно.
І всі з цим згодні!
Це було наше шоу, народе.
Ми хотіли зібрати вас усіх тут.
Який чудовий вечір!
Дякуємо нашим комедіанткам.
Дякуємо, що були тут.
Ми дякуємо всім вам!
Це Лілі Томлін.
А це Джейн Фонда.
-Доброї ночі! -Доброї ночі.
Переклад субтитрів: Вячеслав Пунько